Elipsa a substituce v predikaci

Jana Šritrová
Ústav translatologie
Filozofická fakulta Univerzity Karlovy
PTA – PTŠ
2000/2001

Angličtina a čeština jsou jazyky odlišného původu a typu. Přesto se jejich uživatelé každodenně potýkají se stejným problémem, kterým je snaha dorozumívat se ekonomicky - zestručnit komunikaci. K tomuto účelu jim slouží různé prostředky, například gramatická redukce realizovaná elipsou nebo substitucí. Tato práce se bude zabývat gramatickou redukcí v rámci predikátu. Bude zkoumat jak případy elipsy, tak substituce, protože se tyto prostředky redukce v angličtině často vyskytují společně. Bude se soustředit především na případy, kdy má elipsa a substituce kohezní funkci. Vzhledem k tomu, že v češtině neexistuje ekvivalent anglické slovesné proformy "do", bude se práce zabývat prostředky, které tomuto substitutu v češtině odpovídají.
 
I. Elipsa a substituce jako prostředky gramatické redukce
Elipsa a substituce slouží v projevu k vynechání starých, známých informací a zároveň ke zdůraznění informací nových a důležitých. Z důvodu jazykové ekonomie a jasnosti sdělení nevyjadřujeme zbytečně to, co vyplývá ze souvislostí a opakovalo by se.
Substituce je nejběžnějším prostředkem redukce, protože současně zajišťuje kohezi. V substitučním procesu se větný člen nahrazuje takzvanou proformou, neboli zástupným slovem. Proformy mají referenční funkci a odkazují buď ke jménům, které jim předcházejí (anafora), nebo je následují (katafora). V češtině jsou nejčastějšími proformami zájmena, která zastupují jmenné fráze. Slovesné proformy, které jsou typické pro angličtinu, zastávají stejnou úlohu jako zájmena.
Zástupná slova mají v angličtině zvlášť významnou úlohu – mohou nahrazovat podstatné jméno, sloveso, ale i celou větu. Kromě toho jsou důležitým kohezním prostředkem, protože v textu odkazují k jiným lexikálním jednotkám a podílí se tak na jeho soudržnosti, na mezivětné návaznosti.
Elipsa je gramatický proces, při kterém z věty vypouštíme slova, která bychom jinak museli opakovat. "Komunikativním záměrem mluvčího/pisatele, který užívá elipsu, je omezit redundanci, čili uplatnit princip ekonomie za účelem rychlé výměny relevantních informací" (Tárnyiková 1992: 63) Přestože eliptická vyjádření nejsou úplná, sdělení v nich obsažené musí být srozumitelné. Musí tedy být možné doplnit chybějící slova buď z jazykového kontextu, nebo ze situace. Kontextem je obvykle míněna přímo předcházející věta, která většinou obsahuje relevantní informaci. Elipsu, ve které lze chybějící informaci doplnit z jazykového, situačního nebo pragmatického kontextu, nazýváme kontextovou elipsou. 
Ve sporných případech, kdy je těžké odlišit elipsu od jednočlenné věty, si musíme uvědomit, že eliptická struktura má základ ve větě dvojčlenné, v jejímž schématu zůstane některá pozice nezaplněná. Elipsou se zbavujeme nadbytečných větných členů, ale nezpůsobujeme tím žádnou sémantickou změnu, protože chybějící slovo se je známé z kontextu - můžeme pouze způsobit změnu stylistickou. Elipsa je typickým prostředkem mluveného jazyka.
Elipsa se stejně jako substituce podílí na kohezi textu. Může být jak prostředkem exoforickým, tak endoforickým. Jako endofora funguje především anaforicky, kdy je nejčastěji používána v odpovědích. Odpovědi jsou obyčejně postaveny na stejném větném vzorci jako výpovědi, které jim předcházejí, a proto je v nich možné vypustit již známé členy a zdůraznit (rematizovat) tak nové informace.
Z komparativního hlediska existuje mezi českou a anglickou elipsou v predikaci propastný rozdíl. Příčinou je odlišný typ těchto jazyků. Zatímco angličtina má analytický charakter, základ češtiny je syntetický. Čeština má spoustu formálních prostředků určujících syntaktické role větných členů i v jejich samostatném postavení, v angličtině jsou na druhou stranu hojně zastoupena pomocná slovesa, pomocí nichž jsou tvořeny prakticky všechny slovesné časy kromě prézentu a préterita. Tato slovesa jsou často používána v eliptických výpovědích tam, kde v češtině k udržení lexikální koheze musíme opakovat plnovýznamové sloveso. Stejně obtížné jako porovnávat anglickou a českou elipsu je hledat v češtině ekvivalent anglické slovesné proformy "do". Čeština žádný takový prostředek nemá a musí si tedy vypomáhat jinými způsoby.

II. Možnosti angličtiny
Elipsa
Někteří autoři elipsu považují za druh substituce, a to za substituci nulovou. Tato práce bude oba procesy rozlišovat. Jak již bylo řečeno, základním principem rozpoznání eliptických struktur je to, že musí být možné vynechanou informaci doplnit, aniž by se struktura stala negramatickou:
 A: You haven´t done your homework. B: Yes, I have (done my homework). (Preisler 1997: 67) Tento typ elipsy, kde je vyjádřen podmět a pomocné sloveso ve finitním tvaru, je nejběžnější. 
Z obecného pohledu se elipsa častěji vyskytuje v psaném jazyce, naproti tomu substituce je typickým jevem v jazyce mluveném. Dále je možné sledovat hojnější výskyt elipsy v americké angličtině a substituce v britské angličtině:
He never really succeded in his ambitions. He might have done, one felt, had it not been for the restlessness of his nature. (v americké angličtině by se v této větě objevila elipsa: he might have) (Halliday 1990: 113)
V praxi takto generalizovat nelze, protože existují obrovské individuální a regionální rozdíly.

Rozlišujeme dva základní druhy elipsy: elipsu závislou na jazykovém kontextu a elipsu závislou na situačním kontextu. Elipsa závislá na jazykovém kontextu se pak může odehrávat buď v rámci jedné věty, nebo mezi větami. V rámci jedné věty se s elipsou nejčastěji setkáme v koordinovaných větách. Tento proces používáme tak často, že si ho většinou vůbec neuvědomujeme. Neeliptické výpovědi by nám však připadaly nepřirozené a navíc by svou zbytečnou redundancí větu znepřehledňovaly. 
She and her sister like watching TV.  - She likes watching TV and her sister likes watching TV.  
Spolu s lexikálním slovesem může být v koordinovaných větách vypuštěno i sloveso pomocné:
Mary has prepared some coffee and Betty (has prepared) sandwiches.
Mohou být vynechána i samotná pomocná slovesa a to zejména v případech, kdy jsou podměty koordinovaných vět různé: 
I´ve been reading and the children (have been) watching TV. Četla jsem a děti se dívaly na televizi.(Dušková 1994: 422)
Elipsa v koordinovaných větách není kohezním prostředkem, protože vyjádřené lexikální sloveso, nebo část složeného slovesného tvaru, se strukturálně vztahuje ke všem koordinovaným částem výpovědi.
Ve vedlejších větách není elipsa tak častá, protože tyto věty většinou neobsahují informace nebo gramatické prvky shodné s větami hlavními. Sloveso se v nich vypouští  obvykle s podmětem, předmětem nebo doplňkem, samotné se eliduje pouze v konstrukcích typu: 
Frances arrived in England several months before her postcard (Broughton 1990: 92) 

M. A. K. Halliday rozlišuje dva typy elipsy slovesa: elipsu lexikálního slovesa a elipsu operátoru. Lexikální elipsa se provádí zprava a může se týkat buď jen samotného lexikálního slovesa, nebo od něho může dále postupovat směrem doleva a zachovat pouze první člen slovesné fráze. Z toho vyplývá, že dlouhé slovesné fráze mají více možností elipsy – nejčastěji se však používají tvary hraniční, tj. buď zůstane jen jediný člen (operátor), nebo je vypuštěn pouze poslední (lexikální sloveso). Např. ve slovesné frázi "could have been going to be consulted"  buď vypustíme jen "consulted", nebo celou část fráze kromě "could".(Halliday 1990: 173) Elipsa lexikálního slovesa nijak nezasahuje do modality, času ani polarity věty, protože tyto kategorie jsou strukturně vázány na operátor a ten v tomto případě zůstává nedotčen.
Elipsa operátoru je takzvaná elipsa zleva. Při ní ve větě zůstává lexikální sloveso a vypouští se operátor spolu s podmětem. Tento druh elipsy je častý v koordinovaných větách, někdy k němu však dochází i mezivětně, především v otázkách a odpovědích. Je typický zejména pro hovorovou řeč. Důvodem, proč mohou být pomocná slovesa vypuštěna, je to, že neobsahují sémantické jádro a nestojí na nich větný důraz: 
What have you been doing? Swimming. (167)
Has she been crying? No, laughing. (175)
V těchto případech je elipsa operátoru kohezním prostředkem. Ve většině případů se však realizuje v rámci jedné věty a tuto funkci nemá:
Seen Lucy? (= Have you seen Lucy?) (Swan 1996:173)
Got it? (Have you got it?) (Vachek 1961: 41)
Mnohem častěji než elipsa operátoru je k mezivětné kohezi používána elipsa lexikálního slovesa. 

Pomocná a modální slovesa
Analytický charakter angličtiny umožňuje používat pomocná a modální slovesa v zástupné funkci za slovesa plnovýznamová. Tím, že z původního složeného slovesného tvaru vypustíme jeho lexikální část, se nejen vyhneme redundanci, ale zároveň upoutáme pozornost na nová, aktuální fakta.
 Ve strukturách, kdy pomocné, nebo modální sloveso zastupuje sloveso plnovýznamové, se vždy vyskytuje elipsa (jak v tázacích a negativních větách, tak v kladných oznamovacích větách), proto je v této práci budeme řadit k eliptickým výpovědím:
Have you sent off the wire? – Yes, I have (sent it off).(Dušková 1994: 422). 
A: I think she is very bright. B: She is. (Preisler 1997: 67)
V obou případech se jedná o elipsu, protože je možné nerealizovanou část věty doplnit, aniž by to porušilo její gramatickou přijatelnost.

Pokud v předcházející slovesný tvar neobsahoval pomocné sloveso a pokud nejde o sloveso "to be", je použito slovesné proformy "do": 
A: I don´t think he even tried. B: Oh yes, he did. (ibid)
Substitut, čili proforma, zastává ve větě stejnou syntaktickou funkci jako ten člen, který zastupuje.

Pomocných sloves se v angličtině nejčastěji užívá v krátkých odpovědích a replikách vyjadřujících souhlas, či nesouhlas. Zastupují v nich  plnovýznamová slovesa obsažená v otázkách a výrocích, na něž reagují. Podle F. R. Palmera se pomocná slovesa v angličtině objevují ve čtyřech funkcích: v záporu, inverzi, kódu a při důrazném souhlasu (negagion, inversion, "code", emphatic affirmation, Palmer 1965: 15)
"Code" je název, který poprvé použil J. R. Firth pro pomocná a modální slovesa, která zastupují lexikální slovesa tam, kde by se jinak musela opakovat. Jejich funkce velice připomíná používání zájmen, která v textu často nahrazují podstatná jména. Stejně tak se po plnovýznamovém slovese v zástupné funkci objevuje pomocné sloveso a přebírá jeho místo a funkci. Podle Palmera může pouze z pomocných sloves vzniknout celkem dlouhý dialog a pokud člověku unikne počáteční výrok, stává se pro něj tento dialog nesrozumitelný, je "zakódován" ("in code" 25) Krásnou ukázkou takového dialogu v beletrii je například rozhovor Toma Sawyera s Alfredem Templem:
I can lick you. – I´d like to see you try it. – Well, I can do it. – No you can´t, either. – Yes I can. – No you can´t. - I can. – You can´t. – Can! – Can´t. (Twain 1975: 16)

Pomocná slovesa se v zástupné funkci objevují nejčastěji ve zkrácených souhlasných a nesouhlasných replikách, ve kterých se po operátoru vynechávají všechny informace známé z kontextu a místo podmětu v nich stojí zájmeno:
•	Disjunktivní otázky/tázací dovětky (tag questions, question tags). Jedná se o otázky připojené k oznamovacím větám, kterými vyjadřujeme naši potřebu potvrzení toho, že výrok je pravdivý. Obvykle má jedna část věty kladný tvar a druhá záporný.  V češtině tyto otázky nemají obdobu, odpovídají jim neslovesné dovětky typu "že, že ano, že ne, ...":
John can do it, cannot he?
John cannot do it, can he? (Kruisinga 1922: 116)
•	Eliptické replikové otázky. Mohou buď tvořit strukturu jediné věty, nebo stát samostatně. Pokud se objeví v jedné větě a mají s ní shodnou polaritu, znamená to, že mluvčí má na výroku zvláštní zájem, nebo jím vyjadřuje ironii či překvapení: 
So you are back from Norway, are you? - Yes. (117). 
Stojí-li samostatně, odpovídají jim v češtině jednočlenné věty příslovečné a částicové typu "opravdu?", "skutečně?", "ano?":
He has written some remarkable articles. – Has he? (Dušková 1994: 317). 

U složených slovesných tvarů se obvykle opakuje jen první část, lze však opakovat i ostatní pomocná slovesa: 
It could have been presented. – Could it? / Could it have? / Could it have been? (318)
V replikových otázkách tohoto typu se vždy používá modální nebo pomocné sloveso známé z kontextu. V případech, kdy předcházející věta obsahuje pouze lexikální sloveso, používá se proforma "do". 
•	Krátké souhlasné repliky:		         		
This book is interesting. Yes, it is.
Your mother looks well. Yes, she does. (Leech 1986: 121)
       Pokud chceme vyjádřit souhlas se záporným výrokem, použijeme operátor v negativním tvaru:
Your mother doesn´t look well. No, she doesn´t. (ibid)
R. L. Allen nazývá   věty tohoto typu (tj. věty s operátorem v samostatné funkci) "semi-sentences" (Allen 1982: 232) a říká, že se zřídka objevují jako první věta dialogu nebo sdělení. Obvykle jsou jakousi "ozvěnou" předcházející věty (obvykle otázky), se kterou jsou také spojeny pomocí zájmena, které zastupuje její podmět.
•	Krátké nesouhlasné repliky. 
You worry too much. No, I don´t. (Leech 1986: 122)
Pokud chceme popřít negativní výroku, použijeme kladný operátor a stoupající nebo klesavě stoupající intonaci: 
I understand most people didn´t agree with me. Yes, they did. (ibid)
•	Opakováním pomocného slovesa a podmětu můžeme vyjádřit své přesvědčení o pravdivosti tvrzení: 
She´s a dear, good woman, is my aunt de Courcy. (Kruisinga 1922: 120) 

Pokud jsou elidovány všechny složky predikace kromě pomocného nebo modálního slovesa, nemohou mít tato redukovanou formu: I´ll stay later today and you will (* you´ll) tomorrow. (Dušková 1994: 422)

Zvláštní pozornost si zasluhují výše již zmíněné případy, kdy se vedle sebe vyskytuje několik pomocných sloves. Kdyby se například v dialogu: 
"He´ll talk his head off" – "He must be longing to; wouldn´t you?" 
použilo repliky "wouldn´t you be?"(Joos 1964: 67), bylo by omezeno pole referenčních významů. Tím, že mluvčí zachová pouze první pomocné sloveso, ponechá adresátovi nejširší možné referenční pole. V britské angličtině se obvykle vyjadřuje pouze první pomocné sloveso, Američané naopak adresátův výběr většinou omezí tím, že použijí delší proformu. V případech, kdy je tvar slovesa pozměněn,  musí být proforma uvedena ve své maximální délce. 
...is this one of the exhibits in the case? – It is not, my Lord, but it will be in due course. 
He was most loquacious, and always has been since I´ve known him. (89)
Slovesná fráze v angličtině poskytuje široké spektrum možností, zvláště v oblasti slovesných časů. Proto je při prvním pohledu na ni většinou obtížné určit, zda je eliptická, nebo není. Většinou je k tomu nutné znát kontext. Existuje jen několik málo případů, ve kterých nemusíme pochybovat a elipsu poznáme okamžitě. Pokud například  pomocné modální sloveso (až na výjimku "need" a "dare") stojí samostatně, musí být součástí eliptické struktury, protože samo nemůže plnit funkci lexikálního slovesa,. Dalším jednoznačným případem jsou slovesa "be" a  "have", která jako hlavní slovesa věty vždy vyžadují doplnění a pokud je  nalezneme bez něj, musí se nutně jednat o elipsu.

Elipsa v infinitivu
Knotková v rámci elipsy v predikaci rozeznává tzv. half-infinitive (Knotková 1981: 309), kdy je místo opakování infinitivu a celé po něm následující části predikace použita pouze částice "to": 
Would you like to go with me? Šel bys se mnou? - I would like to. Rád bych (šel). (309)
V případech, kdy slovesná fráze končí částicí "to", se vždy jedná o elipsu.
Leech dále uvádí, že po některých slovesech (např. want, ask) se v hovorové mluvě vypouští i "to": 
You can borrow my pen, if you want. Shall I ask Peter? (Leech 1986: 167)

Substituce
Angličtina se ráda vyhýbá opakování stejných slov. Kromě elipsy k tomuto účelu často využívá substituci.
Zástupná funkce "do"
"Do" je podle Palmera zvláštním pomocným slovesem, protože se používá pouze tam, kde to vyžadují gramatická pravidla angličtiny. Nazývá ho proto neutrálním, prázdným ("neutral, empty" Palmer 1965: 26). Jeho úkolem je pouze vyjadřovat gramatické kategorie času, způsobu, polarity. V této funkci je vždy ve finitním tvaru a ve slovesné frázi zaujímá první místo. Je nutné odlišovat jeho gramatické použití od proformy "do":
Does she sing? – Yes, she does. No, she doesn´t. (Halliday 1990: 127) – eliptické formy, ve kterých zbyl jen operátor "do". Pokud však na větu odpovíme: No, but Mary does.(ibid), jedná se již o substituci.
Jako proforma se "do" vyskytuje téměř výlučně anaforicky, kataforické užití je možné jen v rámci jedné věty: 
Since I have done, will you join too? (128)
Příklad anaforického užití:
They decided not to go. To do so would have made things very difficult. If you want to go you can do so. (Palmer 1965: 149) V poslední větě nemusíme "do" vyjadřovat - funkci "kódu" totiž může převzít sloveso "can": 
If you want to go, you can. (ibid)

Objeví-li se v předcházejícím kontextu pomocné sloveso, je použito jako proforma právě ono (např. v otázkách je obvykle pomocné sloveso přítomno, protože v nich dochází k inverzi, která se realizuje použitím pomocných nebo modálních sloves). Pokud se žádné takové sloveso nevyskytne, je lexikální sloveso zastoupeno proformou "do":
You saw them? I did.(25) – jedná se otázku bez inverze a proto je nutné substituovat lexikální sloveso proformou "do". 

Operátor musíme použít vždy, když chceme substitut "do" spolu se zástupnými slovy  "so, that, it" použít v negaci, otázce a důrazu: 
Do they buy their drinks at the local supermarket? – Yes, but we don´t do so.
John swims a lot. Does Bob do that? 
Bill didn´t damage his father´s car. - Oh, but he did do it. (Quirk 1973: 300)
Operátor "do" není nutné používat v případech, kdy předešlá věta obsahuje jiný operátor, nebo je jím sama: 
Some people can drive. – Yes, but Peter can´t.  
Arnold has joined the club. But has his wife done so? (ibid) 
Za čistě zástupnou funkci slovesa "do" považujeme věty, ve kterých ho nelze doplnit predikací, kterou zastupuje, tj. tam, kde stojí buď samotné "do", nebo úplná predikace bez "do". Naproti tomu v záporných a tázacích větách může operátor "do" zastupovat predikaci a ta se zároveň může objevit vedle něj: I like him, don´t you (like him)? (Dušková 421) Takové případy proto řadíme k elipse v predikaci.
"Do" přitom nemusí zastupovat pouze lexikální sloveso, ale i další prvky věty či jiné součásti presupozice. Leech připisuje slovesu "do" funkci substitutu slovesných frází. Nazývá ho "dummy auxiliary verb" (Leech 1986: 165) a může podle něho zastupovat celou větu kromě podmětu:
He can cook as well as she does. ('as she cooks')
A: Who wants to play tennis this afternoon? B: I do./ I don´t. (ibid)
V těchto případech lze elidovat celou větu následující za podmětem a zástupná funkce "do" zde pak není nutná: 
He can cook as well as she (her – neformální) 
Who wants to play tennis? Me. Not me. – oba tvary neformální. (V hovorové angličtině se zájmenný podmět používá v předmětovém pádu.) (ibid)
V některých případech "do" zastupuje pouze sloveso:
She plays the piano better than he does the guitar. ('plays') (ibid)
Ve všech uvedených větách je možné místo proformy "do" použít i samotná pomocná slovesa:
I´ll open a bank account if you will (= '...if you will do so') (ibid)

Martin Joos nazývá sloveso "do" v zástupné funkci propredikátem ("propredicate", Joos 1964: 65). Tvrdí, že toto sloveso zachovává nejenom význam slovesa, které zastupuje, ale obrací se vlastně k celé předchozí predikaci. Čím je pak zvolená proforma kratší, tím větší má množství možných referenčních významů. Záleží na adresátovi, co si z predikace vybere jako dosazení za propredikát.

Pomocné sloveso musíme opakovat v případech, kdy chceme připsat predikaci novému podmětu. Ve větách kladných použijeme "so", ve větách záporných "no more, neither, nor": 
I feel as if I had had enough walking for one day. – So do I. (Kruisinga 1922: 123) 
Quirk takový typ substitutů, kdy proformu "do" doplňují další zástupná slova, nazývá "komplexními proformami"(complex pro-forms, Quirk 1995: 875)

Sloveso "do" může být lexikálním slovesem a přesto plnit zástupnou funkci. Je pak synonymem slovesa speciálnějšího, které má většinou akční význam – vyjadřuje nějakou činnost, děj. V tomto použití je "do" většinou endoforické, je tranzitivní a vyžaduje tedy předmět, kterým mohou být například anaforická slova "so, it" a "that".
Čeština má paralelní struktury se slovesem "dělat": 
Have you written to Bill? – No, but I´ll do so in the evening. Napsal jsi Billovi? – Ne, ale udělám to večer. (Dušková 1994: 422)  
V některých kontextech jsou "do that, do it, do so" volně zaměnitelné:
A: Rover is scratching the door. B: Yes, he always does so /it /that when he wants attention. (Quirk 1995: 876)
"Do that" je obvykle důrazné a neformální. "Do it" a "do so" nejsou vždy volně zaměnitelné -"it" má totiž konkrétnější, užší význam než "so": 
A: Do you often let her know you love her? B: I haven´t done so in a long time.
A: Do you make love often? B: We haven´t done it in a long time. (Preisler 1997: 67) 
"Do so" je poměrně formální, a proto v obecné rovině častěji používáme samotné "do", případně úplnou elipsu.
Český lingvista Karel Hais dále za zástupné užití považuje "do" v inverzi, kde je předsazeno před podmětem proto, aby mohl být zachován obvyklý pořádek slov, tedy aby lexikální sloveso mohlo následovat za slovesem.
Never did I spend such a day. Nikdy jsem nestrávil takový den.
Well do I remember it. Však já se na to dobře pamatuji. (170)

Elipsa nebo substituce?
Substituci a elipsu nelze studovat odděleně. Sloveso "do", které je takzvanou slovesnou proformou, může být totiž v zástupné funkci jak substitutem, tak součástí eliptické struktury: 
I don´t like living in the country. Do you (like) living in the country)? (Greenbaum 1996: 259) - typická elipsa.
(I left school when Dennis did. (ibid) - v tomto případě se nejedná se o elipsu, "did" má zde funkci proformy. Kdybychom do věty vrátili chybějící informaci, stala by se  negramatickou: 
*I left school when Dennis did leave school.)
Substituce je spojena s elipsou především v záporných a tázacích větách: 
I like him, don´t you? (like him) (Dušková 1994: 421)
ale také v konstrukcích typu: 
I didn´t notice the difference and neither/nor did the others (notice it) /the others didn´t (notice it), either – nevšiml jsem si toho rozdílu a ostatní také ne (ibid). 

Slovesa pomocná a modální, která také mohou nahrazovat predikát, se v zástupné funkci vyskytují výhradně s elipsou: 
Have you sent off the wire? – Yes, I have (sent it off). Poslal jsi ten telegram? – Ano, poslal. (ibid)
V mnoha případech máme obě možnosti, tj.můžeme provést ve větě buď substituci, nebo elipsu. Záleží na nás, zda chceme explicitně vyjádřit pozici chybějícího prvku, tedy místo, kde má být uplatněna presupozice, nebo jestli tuto pozici necháme neobsazenou. Někdy je však substituce nutná k zamezení dvojznačnosti:
What are you doing here? – We´re mycologists, and we´re looking for edible mushrooms. – Yes, we are doing too. Kdyby v poslední větě nebyla použita proforma "do", mohla by věta znamenat "We are also mycologists."(Halliday 1990: 115) 
Zajímavosti
•	Po pomocném slovese nemůžeme vypustit sloveso "be" ve funkci hlavního slovesa: 
If they´re not asleep, they should be. (Leech 1986: 166)
•	V britské angličtině se někdy k  pomocným slovesům přidává "do" a "done": 
He can´t promise to come tonight, but he may do. (ibid)
•	Zajímavé je postavení slovesa "do" vedle slovesa "have". V britské angličtině zastupuje "do" všechna slovesa kromě "have" v posesivním významu a "be". V americké angličtině se naproti tomu  "do" běžně používá jako operátor i ve spojení se slovesem "have":
I don´t have any money. Do you have a match? He has a hat and so do I. (Palmer 1965: 145) 
Tento trend se prosazuje i v britské angličtině, kde je operátor "do" používán především v minulém          čase: 
Did the shop have any ice-cream? (ibid)
F. R. Palmer poukazuje na to, že se s operátorem "do" se slovesem "have" setkáváme téměř vždy, když má věta obrácený  pořádek slov: 
*Had the shop any ice-cream? (ibid)
•	Palmer ve své práci  A Linguistic Study of the English Verb vyděluje skupinu rozšířených propredikátů ("extended propredicates" 68), které se používají v naléhavých replikách. Musí jim předcházet buď modální  sloveso, nebo forma "have –n": 
Would you have expected these doses to do her any good? – They might have done.(ibid)
Well, I can do. Is it important? Then I will do.(69)
•	Není možné realizovat elipsu mezi větou aktivní a pasivní: 
He saw no one and was seen by no one. Neviděl nikoho a nikým nebyl viděn. (Dušková 1994: 423). 
Pokud na aktivní otázku odpovídáme pasivní konstrukcí, musíme zachovat potřebné operátory: 
What have you been doing? – Being chased by a bull. (Halliday 1990: 175)
•	Když je sloveso "do" v první větě použito jako plnovýznamové sloveso, pak je těžké ho rozpoznat od "kódu": 
He does a lot of work and so do I. (Palmer 1965: 148)

III. Možnosti češtiny
Soudržnost českého textu je založena na lexikální kohezi, tj. na přímém opakování slov, popřípadě na jejich opakování pomocí synonym či jiných ekvivalentů. Lexikální koheze se dále zajišťuje elipsou, která umožňuje zaměřit pozornost na novou informaci a vypustit to, co je známé a opakovalo by se. Substituce je v našem jazyce kohezním prostředkem známým, avšak méně častým, než v angličtině, protože náš jazyk disponuje pouze proformami jmennými. 
Elipsa je v češtině častá především v nepřipravených mluvených projevech, a to hlavně v dialozích, protože jazyková interakce, která v nich probíhá, je ideálním prostředím pro výskyt tohoto jevu.
Základem českých vět je sloveso a proto po jeho vypuštění působí věta dojmem největší výrazové stručnosti, působí doslova dojmem neúplnosti.V mluvené řeči je často vypouštěno významové sloveso ve složených tvarech slovesných nebo infinitiv po modálním slovese: 
Děkuji, už nebudu /nemohu /nechci (jíst). Musím už domů (jít).(Bečka 1992: 186)
V případech, že nedojde k elipse tam, kde je to běžné a očekávané, neelidovaný člen vyvolává dojem nadbytečnosti. V češtině k tomu musí mít mluvčí vždy nějaký důvod, například potřebu zdůraznit nějaký větný člen: 
Říkal mi to Karel. – No ovšem, Karel všemu rozumí. (ibid)
Českými protějšky anglických vět s elipsou nebo substitucí mohou být věty částicové. V odpovědích na otázky zjišťovací se používají přitakací a záporné částice "ano, ne" a jejich významové ekvivalenty. Mají v sobě význam celé předchozí věty a nemohou se stát členem jiné věty – jsou samostatnými větnými členy.  V krátkých odpovědích na zjišťovací otázky se mohou uplatnit i některá příslovce: 
Nezemřu? – Kdepak. (Šmilauer 1966: 105)
Částicové věty mohou fungovat jako výzvy ke kladným odpovědím a to ve formě hlavní i vedlejší věty: 
Já budu kormidlovat, ano?
Půjdeme pěšky, že ano? (106)
Slouží také k potvrzení pravdivosti vlastní výpovědi: 
Ano, bude to jedna z nejhezčích částí hry. (ibid)
Dále se vyskytují v eliptických větách místo záporného slovesa, které bylo vypuštěno: 
Unese nás ta loďka? Jakpak (by) ne! (neunesla). (ibid)
Zastupovat plnovýznamové sloveso může v českých větách sloveso "být". Používá se místo sloves s významem jako "ležet, pracovat": 
Otec je doma. (155) 
Dále má "být" význam dispoziční: 
Ve sklepě je pivo. (ibid)
Ve složených slovesných tvarech a v souslovích, skládajících se z modálního slovesa a infinitivu, můžeme vynechat buď lexikální sloveso, nebo jen sponu: 
Děkuji, už nebudu (jíst). Já (jsem) to tak nemyslil.(94) – v první osobě préterita může být elipsa provedena pouze je-li ve větě vyjádřeno zájmeno, ve 3. osobě se používá vždy. 
Modální spona zastupuje infinitiv lexikálního slovesa hlavně v případech, kdy se jedná o význam pohybu: Ještě by mohli (přejeti) přes přívoz. (ibid)
Tento typ elipsy se vyskytuje nejčastěji v odpovědích na zjišťovací otázky – běžně se v nich užívá jen příslušného modálního nebo fázového slovesa, nebo vypuštěného slovesa ve finitním tvaru: 
Musíš už odejít? – Musím; Už odcházíš? – Musím. (Daneš 1987: 665)
Setkáme se s ním i při důrazu, opakování a v reakcích na výzvy:
Nesmím se vzdát, nesmím. 
Zůstaň ještě chvilku. – Nemohu. (ibid) 
V dialozích dochází v jednotlivých replikách k vypouštění komponentů složených tvarů slovesných, které by se opakovaly: 
Šel by Karel s námi? –Šel; 
Byli kritizováni? – Nebyli. (ibid)
Ze slovesného tvaru můžeme vypustit část záporného modálního slovesa tak, že zbude jen větná záporka: 
Studoval gymnasium. Ale ne a ne (= nemohl a nemohl) přijíti mu na chuť. (Šmilauer 1966: 93)
V odpovědích na otázky doplňovací a na výzvy se v češtině obvykle vypouští podmět i přísudek: 
Číms byl v civilu? Opravdu ničím (jsem nebyl). (ibid)
Na soudržnosti českého textu se také podílejí takzvané "navazovací částice" (Grepl 1995: 693), které nejenom navazují na předchozí kontext, ale navíc mohou být i signálem např. nového tématu: 
A: ...tohle je jednoznačně úkol našich dnů... B(bezprostředně): Ano ale naše otázka zněla poněkud jinak: jaké jsou střednědobé a dlouhodobé koncepce ministerstva ohledně ochrany životního prostředí. (ibid)
V odpovědích na otázky, ve kterých je určité sloveso ve tvaru 1. nebo 2. osoby indikativu préterita nebo kondicionálu může být vypuštěn komponent nesoucí význam osoby přesto, že zde dojde ke změně: Viděl jsi ho? – Viděl.

 
IV. Srovnávací pohled na angličtinu a češtinu – překlad
Problémem překladu elipsy a substituce v predikaci z angličtiny do češtiny se zajímá hlavně profesorka Dušková ve své práci Mluvnice současné angličtiny na pozadí češtiny. Obsáhlé ukázky paralelních struktur však obsahuje také práce Kamily Knotkové Kapitoly z anglické gramatiky a  Anglická gramatika Karla Haise. 
Profesorka Dušková ve své Mluvnici uvádí, že pokud jsou slovesa "do, have, be" v zástupné funkci spojena se "so", překládá se do češtiny buď jen samotné "so", nebo se musí opakovat celá predikace: 
I did my best and so did all the others dělal jsem, co jsem mohl a všichni ostatní také (dělali, co mohli). (1994: 422)
Angličtina stejně jako čeština umožňuje odpovědět na zjišťovací otázku pouze částicemi ano/ne, resp. yes/no, nebo jejich synonymy. Druhou možností je větná odpověď se slovesným tvarem. V češtině v tomto případě musíme opakovat lexikální sloveso, v angličtině si vystačíme se slovesem pomocným:
Did you write it down? – No. / No, I didn´t.
Zapsal jste si to? – Ne. / (Ne,) nezapsal. (312)
Čeština má podobnou možnost jako angličtina pouze v odpovědích s modálními slovesy:
Can you read without your glasses? – No. / No, I can´t.
Můžeš číst bez brýlí? – Ne. / (Ne,) nemohu. (ibid)
Také při vyjadřování budoucích dějů se české prostředky podobají anglickým:
I hope it is not going to rain but if it is we´ll return by train. Doufám, že nebude pršet, ale jestliže bude, vrátíme se vlakem. (Knotková 1981: 97)
Will he remember it? Yes, he will. So he will. So will she. Bude si to pamatovat? Ano bude. To tedy bude. Ona také. (127) 
V kondicionálu je princip elipsy opačný - v češtině je na rozdíl od angličtiny lexikální sloveso zachováno a vynechán je naopak volný kondicionálový morf:
Would you join us if you could? Yes, I would. Přidal byste se k nám, kdybyste mohl? Ano, přidal. (129) 

V překladu odpovědí na otázky zjišťovací dává jak Knotková, tak Hais, jednoznačně přednost slovesné odpovědi, tj. opakování slovesa vyjádřeného v otázce (1). V mnoha případech se však přiklánějí ke stručné částicové odpovědi (2). V jiných replikách a v rámci jedné věty se tato tendence také prosazuje, i když ne tak přesvědčivě (3). Oba lingvisté v překladech často používají i odpovědí nevětných. V otázkách, které jsou českým ekvivalentem anglických otázek disjunktivních, se v češtině lexikální sloveso opakuje jen výjimečně, uplatňují se hlavně častice (4).
(1) Do you study law? Yes, I do. No, I don´t. Studuješ práva? Ano, studuji. Ne, nestuduji. (98)
(2) Was the entire building destroyed? Yes, it was. Byla celá budova zničena? Ano. (313)
(3) Alex saw his parents last week, but hasn´t since. Alex viděl rodiče minulý týden, ale od té doby ne; od té doby je neviděl.(314) (částice nebo opakování lexikálního slovesa)

(4) Mluvčí se disjunktivními otázkami dovolává souhlasu, obvyklými prostředky v češtině jsou dovětky "že ano, viď, není-liž pravda": 
She works in a lab, doesn´t she? Pracuje v laboratoři, že ano? (99) 
You don´t know him, do you? Vy ho neznáte, že ne? (Hais 1991: 170)

Další možností, která se v češtině nabízí, je použití jiného lexikálního slovesa:
Ady will take the seminar and Amy might, too. Ady si vezme ten seminář a Amy asi také si ho zapíše. (Knotková 1981: 314)
Oba jazyky mají možnost použít místo plnovýznamového slovesa sémanticky prázdné sloveso "do"/"dělat":
Wicky abandoned his car. I wonder why he did so /=it /=that. Wicky opustil auto. Divím se, proč to udělal. (313) (ekvivalence češtiny a angličtiny)
Tam, kde je v angličtině lexikální sloveso zastoupeno proformou "do", může v češtině dojít k úplné elipse slovesa: 
I read more books when I was on holiday than you did. Přečetl jsem na dovolené víc knih než ty (jsi přečetl).(ibid)

Čeština také často pro udržení koheze využívá zájmena "to":
Percy feels much better. I know he does. Percy se cítí mnohem lépe. Vím; vím to. (ibid)

V. Praktická část
K praktickému rozboru jsem si vybrala  román J. D. Salingera The Catcher In The Rye a jeho překlad do češtiny Kdo chytá v žitě od Luby a Rudolfa Pellarových. Příběh je založen na vyprávění dospívajícího chlapce Holdena Caulfielda, který líčí své příhody po útěku z přípravky. Ke stylizaci jeho postavy používá Salinger různé prvky hovorové americké angličtiny. Holdenova řeč je charakteristická emfatickým opakováním toho, co již bylo řečeno, pomocí substituce a elipsy spolu s použitím příslovce "really" – např. "He really did" (Salinger 1975: 29), "He really would"(28). Holden tím chce dodat svému sdělení důvěryhodnost. V české verzi jsou tyto případy až na výjimky překládány příslovcem "vážně", i zde tedy tento Holdenův výrok slouží k charakterizaci.
V knize se prolíná Holdenův vnitřní monolog s dialogy. Dialog je projevem písemným, stylizovaným, je vlastně simulací skutečného rozhovoru - stejně jako on je založen na střídání replik účastníků hovoru. Pro mluvený rozhovor je typický výskyt nekompletních eliptických vět, jimž je možné porozumět  pouze na základě kontextu rozhovoru a na základě společných znalostí komunikačních partnerů. Stejně tak se i v dialogu vyskytuje relativně velké množství eliptických struktur a slovesných proforem. Materiál pro tuto seminární práci byl vybírán právě s tímto zřetelem – pro zkoumaný problém se zdály být nejvhodnější právě pasáže dialogů.
Postupovala jsem tak, že jsem v anglického originálu vybrala všechny případy elipsy a substituce s výjimkou elipsy v koordinovaných větách. Tu jsem do své práce nezahrnula proto, že nepřispívá ke kohezi a navíc je v obou jazycích tak běžným prostředkem, že si její výskyt většinou ani neuvědomujeme. Dalším krokem bylo hledání ekvivalentů těchto struktur v českém překladu. Připouštím, že v překladovém textu mohou být četné interference, a vím, že se proto výsledky mé práce mohou částečně lišit od originálních, nepřekladových textů. Zkoumaný problém nicméně neumožňoval jiný postup.

Tabulky
Anglický text
přibližně 20 normostran
celkový počet případů elipsy a substituce	111	100%	
			
elipsa	80	72,07%	
- kontextová	58	52,25%	
       - infinitiv s "to"	5	4,5%	
       - kataforická (stylizační)	7	6,31%	
- stylizační (s "really")	17	15,32%	
substituce	31	27,93	

Český překlad
přibližně 20 normostran
celkový počet zkoumaných případů	111	100%	
			
opakování lexikálního slovesa	23	20,72%	
substitut "dělat"	14	12,61%	
       - kataforické užití (stylizační)	8	7,21%	
jiné sloveso	5	4,5%	
elipsa	29	26,13%	
   - vyjádřena pouze spona	13	11,71%	
   - zachováno fázové sloveso	6	5,41%	
   - zachováno  modální sloveso	10	9,01%	
příslovce	22	19,82%	
   - typu "rád, fakticky"	6	5,41%	
   - stylizační příslovce "vážně"	16	14,41%	
částice typu "ano, ne"	12	10,81%	
jiné kohezní prostředky	4	3,6%	
nevyjádření anglického výrazu	2	1,8%	

Závěry
Ze srovnání originálního textu a jeho překladu vyplývá, že pro udržení větné a mezivětné koheze se v češtině velmi často používá elipsa. Vyskytuje se v celých 26% případů. V českých eliptických strukturách je vypuštěno lexikální sloveso a zůstává spona, modální sloveso, nebo fázové sloveso. Porovnáme-li procento výskytu elipsy v české predikaci s procentem eliptických struktur v anglickém originále (72% případů), zjistíme, že rozdíl činí celých 46%. Toto číslo jasně dokládá obrovský rozdíl mezi těmito jazyky.
Pokud český mluvčí nevolí eliptickou strukturu, často pro zachování soudržnosti opakuje lexikální sloveso (v téměř 21% případů), nebo použije sloveso s prázdným významem "dělat" (téměř 13% případů). Nemyslím si, že by pro spisovnou češtinu bylo užívání tohoto slovesa charakteristické. V románu však šlo ve více než polovině případů o vystižení mluvené řeči, a z toho vyplývá, že sloveso "dělat" zde mělo funkci stylizační - mělo evokovat hovorovou češtinu. Holden často říkal věty typu: "...because what I wanted to do, I wanted to phone up this guy that was my English teacher at Elkton Hills,..."(180) a Pellarovi je překládali obdobným způsobem: "...poněvadž jsem chtěl udělat to, že jsem chtěl zavolat jednomu chlápkovi, kterej mě měl na angličtinu v Elkton Hills,..." (163) V českém překladu  se pomocné sloveso "dělat" vyskytuje téměř výlučně v doprovodu zájmena "to", které je používáno anaforicky. Jako katafora se vyskytuje pouze ve výše zmíněných případech z důvodu stylizace.
Když pomineme častý výskyt příslovce "vážně" (ve 14% případů), které bylo v knize použito ke stylizaci hlavní postavy, byla anglická elipsa a substituce často překládána částicemi (v téměř 11% případů) a jinými příslovci (přes 5% případů). Ostatní prostředky nahrazující anglickou elipsu a substituci jsem zařadila do kategorie "jiné kohezní prostředky" (např. endoforická zájmena), tvoří však jen zanedbatelné procento. Pouze ve dvou případech se v českém překladu neobjevil žádný výraz, který by nahrazoval prostředek použitý v angličtině.
V originálním textu se rovněž potvrdila obecná tendence americké angličtiny využívat více elipsu než substituci – v celých 72% případů je použito eliptických struktur, naproti tomu se substituce objevuje pouze v 28% případech.
Z tabulek zobrazujících prostředky gramatické redukce v češtině a v angličtině a procenta jejich výskytu je zřejmé, že mezi těmito jazyky existuje propastný rozdíl. Zatímco angličtina k udržení soudržnosti využívá elipsu a substituci, čeština používá daleko rozmanitější prostředky větné koheze, nejčastěji elipsu, opakování lexikálního slovesa a částicové nebo příslovečné věty jednočlenné.

Bibliografie:

Allen, Robert L. The Verb System of Present-Day American English. Mouton Publishers, Berlin 1982.
Bečka, Josef V. Česká stylistika. Academia, Praha 1992.
Broughton, G. The Penguin English Grammar A - Z for Advanced Students, Penguin Group 1990.
Daneš, František, Zdeněk Hlavsa, Miroslav Grepl a kol. Mluvnice češtiny (3) – Skladba. Academia, Praha 1987.
Dušková, L. a kol. Mluvnice současné angličtiny na pozadí češtiny, Academia, Praha 1990.
Greenbaum, S., Quirk, R. A Student´s Grammar of the English Language, Longman Ltd 1996.
Grepl, Miroslav a kol. Příruční mluvnice češtiny. Nakladatelství Lidové noviny, Praha 1995.
Hais, Karel. Anglická mluvnice. SPN, Praha 1991.
Halliday, M. A. K. and Ruqaiya Hasan. Cohesion in English. Longman 1990.
Hoffmannová, Jana. Stylistika a ... Současná situace stylistiky. Trizonia, Praha 1997.
Joos, Martin. The English Verb. Form and Meanings. The University of Wisconsin Press, Madison and Milwaukee, Wisconsin 1964.
Kavka, Stanislav. The English Verb – A Functional approach. FF Ostravské univerzity, Ostrava 1995.
Knotková, Kamila. Kapitoly z anglické gramatiky – I. díl. UK, Praha 1981.
Kruisinga, E. English Accidence and Syntax. A Handbook of Present-Day English, Volume II.  Kemink & Zoon, Utrecht 1922.
Leech, Geoffrey a Jan Svartvik. A Communicative Grammar of English. Longman Ltd., 1986.
Müllerová, Olga. Komunikativní složky výstavby dialogického textu. Univerzita Karlova, Praha 1983.
Nosek, Jiří. Syntax moderní angličtiny – Větné členy. SPN, Praha 1987.
Palmer, F. R. A Linguistic Study of the English Verb. Longman, London 1965.
Preisler, Bent. A Handbook of English Grammar on Functional Principles. Aarhus University Press, Aarhus 1997.
Quirk, Randolph, Sidney Greenbaum, Geoffrey Leech, Jan Svartnik. A Comprehensive Grammar of the English Language. Longman, London 1995.
Quirk, Randolph and Sidney Greenbaum. A University Grammar of English. Longman, London 1973.
Rochowanská, Ida a Jarmila Tárnyiková. Anglické sloveso v praktickém použití. SPN, Praha 1976.
Swan, M. Practical English Usage - second edition (International Student´s Edition), Oxford University Press 1996.
Šmilauer, Vladimír. Novočeská skladba. SPN, Praha 1966.
Tárnyiková, J. Chapters from Modern English Syntax II., Olomouc 1992.
Vachek, Josef a Jan Firbas. Lingvistická charakteristika současné angličtiny. SPN, Praha 1962.
Vachek, Josef. Some less familiar aspects of the analytical trend of English. Brno Studies in English – Vol III, pp. 9 – 79. SPN, Praha 1961.

(Twain, Mark. The Adventures of Tom Sawyer. Dell Publishing Co.,Inc., New York 1975.)

Srovnávané texty:
Salinger, J. D. The Catcher in the Rye. Penguin Books, 1975.
pp. 12-15, 16-17, 18-19, 28, 58-59, 60-61, 108–110, 138-140, 178, 180, 182-183, 212-215
Salinger, J. D. Kdo chytá v žitě. Práce, Praha 1979. Překlad: Luba a Rudolf Pellarovi.
strany 11-13, 15, 17, 26, 53-56, 99-101, 126-128, 161-162, 163, 165-166, 192

Obsah:

I.   Elipsa a substituce jako prostředky gramatické redukce   ...........................................	 2
II.  Možnosti angličtiny	..............	...........................................................................................	 3
	Elipsa		..............	...........................................................................................	 3
		- pomocná a modální slovesa	..............................................................	 4
		- elipsa v infinitivu	..............	..............................................................	 7
	Substituce	..........................................................................................................	 7
		- zástupná funkce "do"	..............	..............................................................	 7
	Elipsa nebo substituce?	.............................	..............................................................	 9
	Zajímavosti	..........................................................................................................	10
III. Možnosti češtiny	..........................................................................................................	11
IV. Srovnávací pohled na angličtinu a češtinu – překlad 	...............................................	13
V.  Praktická část	..........................................................................................................	14
Tabulky		..........................................................................................................	15
Závěry		..........................................................................................................	16
Bibliografie		..........................................................................................................	17